ТОП просматриваемых книг сайта:
Viiskümmend tumedamat varjundit. Triloogia 2. osa. E. L. James
Читать онлайн.Название Viiskümmend tumedamat varjundit. Triloogia 2. osa
Год выпуска 2013
isbn 9789949469826
Автор произведения E. L. James
Жанр Современные любовные романы
Издательство Eesti digiraamatute keskus OU
„Ma arvan, et me sööme hiljem,” ütleb ta. „Pane kana külmkappi.”
Söömise edasilükkamist poleks ma küll Christian Greylt oodanud, ja vaid tema suudab nii lihtsaid lauseid nii kuumalt, tõeliselt kuumalt öelda. Ma võtan kanatükkidega kausi, asetan pisut ebakindlalt selle peale taldriku ja pistan külmkappi. Kui ma ringi pööran, on ta minu kõrval.
„Niisiis, sa palud?” sosistan ma, vaadates vapralt ta tumenevatesse silmadesse.
„Ei, Anastasia.” Ta raputab pead. „Mitte mingit palumist.” Ta hääl on õrn, võrgutav.
Ja me seisame, juues teineteisest – õhk meie vahel kogub elektrit, see peaaegu säriseb, ja kumbki ei ütle midagi, me ainult vaatame. Ma hammustan huulde, kui iha selle ilusa mehe järele haarab mind täie jõuga ja koguneb vöökohast allpool, nii et veri lööb keema ja ma hakkan hingeldama. Ma näen, kuidas mu tunded peegelduvad ta silmades, kogu ta olekus.
Järsku haarab ta mul puusade ümbert kinni ja tõmbab mu enda vastu, ning mu käed on ta juustes ja ta suu on mu suul. Ta surub mind vastu külmkappi ja ma kuulen pudelite ja purkide protesti, samal ajal kui ta keel leiab minu oma. Ma oigan ta suu vastas, ja ta käsi liigub mu juustes, tõmmates mu pead tahapoole, ning me suudleme metsikult.
„Mida sa tahad, Anastasia?” küsib ta hingetult.
„Sind.” Ma ahmin õhku.
„Kus?”
„Voodis.”
Ta tõmbub eemale, haarab mu sülle ja viib kiiresti magamistuppa. Ta paneb mu voodi kõrvale seisma, kummardub ja süütab voodikapil lambi. Siis vaatab ta kiiresti toas ringi ja tõmbab rutakalt ette kahvatubeežid kardinad.
„Mis nüüd?” küsib ta õrnalt.
„Armatse minuga.”
„Kuidas?”
Taevas küll.
„Sa pead mulle seda ütlema, kallis.”
Püha müristus. „Võta mind riidest lahti.” Ma juba hingeldan.
Ta naeratab ja haagib nimetissõrme mu pluusi alla ning tõmbab mind enda poole.
„Tubli tüdruk,” pomiseb ta, ja oma hiilgavaid silmi minult pööramata hakkab ta aeglaselt mu pluusi lahti nööpima.
Ma panen ettevaatlikult käed ta õlgadele, et tuge leida. Ta lubab seda. Ta käsivarred on turvaline piirkond. Kui ta on nööpidega lõpetanud, lükkab ta pluusi üle mu õlgade ja ma tõmbun temast eemale, et lasta pluusil maha libiseda. Ta võtab kinni mu teksaste vöökohast, teeb lahti nööbi ja avab luku.
„Ütle mulle, mida sa tahad, Anastasia.” Ta silmad muutuvad häguseks ja huuled avanevad pisut. Ta hingab kiiresti ja pinnaliselt.
„Suudle mind siit kuni siiani,” sosistan ma, tõmmates sõrmega kõrva tagant kurgualuseni. Ta võtab mu juuksed eest ära ja kummardub, jättes rea magusaid õrnu suudlusi rajale, mida mööda liikus mu sõrm, ja siis jälle tagasi.
„Mu teksased ja aluspüksid,” pomisen ma ja ta naeratab, laskudes minu ette põlvili. Oh, ma tunnen end nii võimsana. Ta haagib pöidlad mu teksaste värvli taha ja tõmbab need koos aluspükstega õrnalt alla. Ma astun neist välja; nii et mul on seljas vaid rinnahoidja. Ta peatub ja vaatab mind ootavalt, aga ei tõuse püsti.
„Mis nüüd, Anastasia?”
„Suudle mind,” sosistan ma.
„Kuhu?”
„Sa tead, kuhu.”
„Kuhu?”
Oh, ta tahab täismängu. Osutan arglikult oma reite ühinemiskohale, ja ta muigab üleannetult. Ma sulgen piinlikkusest silmad, ent olen samal ajal kohutavalt erutatud.
„Oh, hea meelega,” kõkutab ta naerda. Ta suudleb mind, tegutseb keelega, rõõmutekitava keelega. Ma oigan ja võtan ta juuksed pihku. Ta ei peatu, ta keel teeb mu kliitoril ringe, ajades mind hulluks, üha edasi ja edasi, ringi ja ringi. Ahhh … see on kestnud ainult … kui kaua? … Oh …
„Christian, palun,” anun ma. Ma ei taha tippu jõuda püsti seistes. Mul pole selleks jõudu.
„Palun mida, Anastasia?”
„Armatse minuga.”
„Ma teengi seda,” pomiseb ta, puhudes õrnalt mu nahale.
„Ei. Ma tahan sind enda sisse.”
„Oled kindel?”
„Palun.”
Ta ei lõpeta seda magusat oivalist piinamist. Ma oigan valjusti.
„Christian … palun.”
Ta tõuseb ja vaatab mind, ja ta huuled läigivad tõendina mu erutusest.
See on nii kuum …
„Noh?” küsib ta.
„Mis noh?” hingeldan ma metsikus ihas.
„Ma olen ikka veel riides.”
Ma vahin teda hämmastunult.
Teda riidest lahti võtta? Jah, ma võin seda teha. Ma sirutan käe ta särgi poole, ent ta astub tagasi.
„Oi ei,” on ta tõre. Kurat, ta mõtles vaid teksaseid.
Oi, ma tean, mis ma teen! Mu sisemine jumalanna hõiskab valjult ning ma põlvitan Christiani ette. Üpris kohmakalt ja värisevate sõrmedega avan ma ta püksirihma ja luku, seejärel tõmban alla ta teksased ja aluspüksid, ning ta peenis vabaneb. Oo.
Ma piilun ripsmete vahelt tema poole üles, ja ta vaatab mind … ärevusega? Vaimustusega? Üllatusega?
Ta astub teksastest välja ja võtab sokid ära, ning ma võtan ta peenisest kinni ja pigistan kätt liigutades, nagu ta mulle on näidanud. Ta oigab ja tõmbub pingule, ja ta hambad on kokku surutud. Väga kõhklevalt võtan ma ta riista suhu ja imen – kõvasti. Mmm, kui hästi ta maitseb.
„Ahh. Ana … oo, õrnalt.”
Ta võtab hellalt mu pea oma käte vahele ja ma lükkan peenise sügavamale suhu, surun huuled võmalikult kõvasti kokku, et hambaid peita ja imen kõvasti.
„Tee veel,” susistab ta läbi hammaste.
Oh, see on hea; tema inspireeriv, seksikas hääl, niisiis teen ma seda jälle, võttes veel sügavamale suhu, keelega peenise tipul ringe tehes. Hmmm … ma tunnen end Aphroditena.
„Ana, aitab. Palun.”
Ma teen seda jälle – palu, Grey, palu – ja jälle.
„Ana,” uriseb ta kokkusurutud hammaste tagant, „ma ei taha sulle suhu pursata.”
Ma teen seda veel kord ja ta kummardab, haarab mul õlgadest kinni, tõstab mu jalgadele ja heidab voodile. Ta kisub särgi üle pea, kummardab siis pükste kohale ja otsib nagu tubli skaut välja fooliumpakendi. Ta hingeldab nagu minagi.
„Võta rinnahoidja ära,” käsutab ta.
Ma tõusen istukile ja teen, nagu kästud.
„Heida pikali. Ma tahan sind vaadata.”
Ma heidan pikali, jälgides teda ainiti, kui ta kondoomi peale paneb. Ma tahan teda nii väga.
„Te olete ilus vaatepilt, Anastasia Steele.” Ta kummardub minu kohale ja laskub aeglaselt mu peale, suudleb mu rindu ja sikutab vaheldumisi mu nibusid, kuni ma oigan ja visklen ta all, ja ta ei lõpeta.
Ei … Jäta järele. Ma tahan sind.
„Christian, palun.”
„Palun mida?” pomiseb ta mu rindade vahel.
„Ma tahan sind enda sisse.”
„Tahad