ТОП просматриваемых книг сайта:
Sõnalood. Etümoloogilisi vesteid. Udo Uibo
Читать онлайн.Название Sõnalood. Etümoloogilisi vesteid
Год выпуска 2014
isbn 9789949275755
Автор произведения Udo Uibo
Жанр Языкознание
Издательство Eesti digiraamatute keskus OU
Kohtlase, rumala inimese tähenduses on eestlaste keelepruuki kindlalt juurdunud sõna kilplane. See pärineb Kreutzwaldi rahvaraamatust «Kilplaste isevärklikud, väga kentsakad, maa-ilmas kuulmata ja tännini veel üleskirjutamata jutud ja teud» (1857). Kreutzwaldi teos pole algupärane, vaid saksa raamatu vaba töötlus, nagu tollal üldiselt kombeks. Saksamaal olid niisugused Schildbürger’itest jutustavad raamatud tuntud juba 16. sajandist alates (esimene teadaolev Hans Kremerilt 1598; Kreutzwaldi teos tugineb Gotthard Oswald Marbachi versioonile aastast 1838). Ka sõna kilplane pole vaba fantaasia vili, vaid tõlkelaen, mille eeskujuks on saksa Schildbürger, mis tõenäoliselt tähendas kilbiga relvastatud linnakodanikku (sõnadest Schild ‘kilp’ ja Bürger ‘linlane, linnakodanik’). Seda võimaldab arvata sarnasus sõnaga Spießbürger, mis tänapäeval tähendab kitsarinnalist väikekodanlast, aga mille ajalooline tähendus on ‘odaga relvastatud linnakodanik’ (sõnadest Spieß ‘oda’ ja Bürger ‘linlane, linnakodanik’). Saksa rahvapärimus seostab Schildat (Kilplat), kus kilplased tegutsevad, reaalselt olemasoleva Schildauga.
Kreutzwaldilt pärineb ka sõna röövik ‘ussikesekujuline liblika vastne’. Oma esialgsel kujul sündis see 1853. aastal, kui Kreutzwald «Maa-rahva kasulises kalendris» eestlastele siidiusse tutvustas: Neid roomajaid elokaid, kellest iljemine liblikad siginevad, ei sünni mitte ussiks kutsuda, vaid peame neid röövukad nimetama, saksa-keele: Raupe. Sõna, mida praegu tuntakse kujul röövik, esineb siin mitmuse vormis kujul röövukad. Kümmekond aastat hiljem tarvitas Kreutzwald juba tänapäeval tuntud kuju: Üks üksik elav erilase sugu teeb pikerkuse toruvärki pesa, alt lai, ülevalt kitsas. Pärast seda kui munad pesasse saivad munetud, kannab ta hulga elavaid ussikesi (röövikuid) senna, ja pistab neid iga haugukese sisse, mis ta iga muna ligidale oli teinud (Sippelgas II, 1861, lk 12). Selle sõnakuju võttis Carl Robert Jakobson oma menukasse «Kooli lugemise raamatusse» (1867), millest omandasid haridust mitmed eestlaste põlvkonnad: Veiksed ussikesed (röövikud) on esiotsa valged, lähevad siis pruuniks, musta peaga, ja kasvavad väga ruttu.
Uudishimulikul inimesel tekib siin muidugi küsimus: miks röövik? Mida või keda need siidiussid või herilaste vastsed röövivad? Asi on nähtavasti selles, et Kreutzwald on seostanud liblikatõuku tähendava saksa sõna Raupe kõlalt lähedase tegusõnaga rauben ‘röövima’. Eesti röövik on sel juhul ekslik tõlkelaen, sest sellist etümoloogilist seost saksa sõnade vahel ei ole. Saksa etümoloogid ei oskagi õigupoolest öelda, kust nende Raupe pärineb. On võimalik, et see on seotud hoopis tegusõnaga raufen ‘kiskuma, katkuma, kitkuma’, aga seegi seos ei ole kindel.
Kõige kuulsam ja huvitavam, aga ka kõige salapärasem Kreutzwaldi loodud sõna on voorus, mida ta on tarvitanud juba 1849. aastal, kui mitte varem: Laplasele woruseks tulleb kita: wargus on neil tundmata («Ma-ilm ja mönda mis seal sees leida on», lk 116). Kõige salapärasem on ta seetõttu, et siin saksa eeskuju puudub ja sõna taust jääb kõigi selgituste kiuste ikkagi pisut kahtlaseks. Kreutzwaldile oli see sõna ilmselt südamelähedane ja ta kandis hoolt, et Wiedemann selle oma suurde eesti-saksa sõnaraamatusse võtaks. Ühes saksakeelses erakirjas 1861. aastast on ta selgitanud, et on sõna voorus tuletanud oma kodumurde sõnast vooras: … sõna voorus tõin ma juba varem salakaubana sisse, ja nimelt mitte meelevaldselt, vaid täiesti õigustatult, sest Virumaa rannamurdes ja Järvamaal võib kuulda sõna vooras selles tähenduses, milles sakslane ütleb vooruslik (tugendhaft), näit. üks vooras inimene tähendab kõlbeliselt puhast ehk vooruslikku inimest, lühidalt, sellele toetudes arvasin ma tohtivat sellest omadussõnast nimisõna voorus tuletada, nagu see toimuski. Julius Mägiste on sõna vooras pidanud tuletiseks sõnast voor, mis kõige muu kõrval tähendab ka korda. Võimalik, et see nii ongi. Sel juhul on vooruse saladus lahendatud. Sõna vooras aga on murretest dokumenteeritud üpris kasinalt ja äratab tähelepanu, et Kreutzwald on enam-vähem sellessamas tähenduses kasutanud ka hoopis laiemalt tuntud sõna voolas, nii et päriselt kahtlused siiski ei kao. Kõige originaalsem sõna voorus päritolu seletus pärineb aga keeleteaduslikest kuluaaridest. Nimelt on mõni terase vaimuga inimene tähele pannud, et saksa Jugend ‘noorus’ ja Tugend ‘voorus’ riimuvad, ja arvanud, et voorus loodi selleks, et ka eesti keeles saaks seda sõnaga noorus riimida. Tähelepanek on küll vaimukas, kuid selle kinnitamiseks puuduvad faktid: seni pole teada ühtki luuletust või luuletõlget, kus Kreutzwald oleks sõnu noorus ja voorus riimidena kasutanud.
Herkulo
Eesti keeles on kaerahelveste võõrapäraseks sünonüümiks herkulo. Sõnaraamatuid sirvides selgub, et Lääne-Euroopa keeltes niisugust sõna kaerahelveste kohta ei kasutata, küll aga on see käibel Ida-Euroopas, täpsemini öeldes mõnes Ida-Euroopa keeles, mille kõnelejaskond või osa kõnelejaskonnast kuulus omal ajal Tsaari-Venemaa koosseisu: vene геркулес, poola herkulo, läti herkuless. Kuna on selge, et sõna herkulo pole tekkinud eesti keeles ja vene keeles on tähenduselt kattuv lähedase kõlaga геркулес olemas, siis on tavaliselt väidetud, et sõna herkulo on eesti keelde laenatud vene keelest.
Pealiskaudselt vaadates tundubki nii olevat, aga pisut järele mõeldes tekitab see väide küsimusi. Heakene küll, läti keeles on herkuless ja selle lähtekohaks võib tõepoolest olla vene геркулес, aga eesti ja poola keeles on herkulo, mille lõpus pole mitte -les, vaid -lo. Kas peab tõepoolest arvama, et niihästi eestlased kui ka poolakad tulid üksteisest sõltumatult originaalsele mõttele sõna lõppu ühtmoodi teisendada?
Sellist algupärast mõtet eestlaste ja poolakate pähe muidugi ei tulnud. Sest sõna herkulo pole eesti ja poola keelde laenatud mitte vene keelest, vaid on üldistatud omaaegsest tootenimest, mis oli käibel kahes variandis: ladinatäheline Herkulo ja kirillitsas Геркулесъ.
Kaerahelbed ja muud kiirkrõbuskid on ameeriklaste väljamõeldis. Et aga Tsaari-Venemaa ja Ameerika Ühendriikide majanduslik suhtlus oli tihe, jõudsid paljud ameeriklaste saavutused kaunis kiiresti Venemaale. Kaerahelbeid hakati Venemaal tootma 19. sajandi lõpus ja peagi jõudsid nende reklaamid ka Eesti ajalehtedesse. Näiteks Uus Aeg soovitab 31. jaanuaril 1901: Nõudke Atleto tangu. Ning Tallinna Teataja 16. märtsil 1910 juba tungivamas sõnastuses: Nõudke alati Amerika kaeratangu Herkulo/«Геркулесъ».
Tootenimed Atleto ja Herkulo/Геркулесъ vihjavad jõule, mida need toidud peaksid sööjale eeldatavasti andma: Atleto lähtub sõnast atleet ja Herkulo/Геркулесъ antiikvägilase Heraklese nime ladinapärasest kujust Hercules.
Hookuspookus
Mustkunsti või mustkunstniku trikki tähendav sõna hookuspookus