ТОП просматриваемых книг сайта:
Buumerang: Reisid uude Kolmandasse Maailma. Michael Lewis
Читать онлайн.Название Buumerang: Reisid uude Kolmandasse Maailma
Год выпуска 2012
isbn 9789949464715
Автор произведения Michael Lewis
Жанр Экономика
Издательство Eesti digiraamatute keskus OU
3. VEEBRUARIL võimaldas Briti äripanga Singer & Friedlander endine juht Tony Shearer heita põgusa pilgu masinavärgi toimimisele, kui kirjeldas alamkoja komisjoni ees esinedes veidrat kogemust, kuidas üks Islandi pank neid omandas. Singer & Friedlander on tegutsenud 1907. aastast alates ning on kõige muu kõrval tuntud selle poolest, et nende juures alustas George Soros. 2003. aasta novembris sai Shearer teada, et äsja omandas tema pangas 9,5-protsen-dilise osaluse Kaupþing, mille olemasolust tal polnud seni aimugi. Kui üks pank tahab osta mõnd teist panka, siis tavaliselt püüab ta selle kohta midagi teada saada. Shearer tegi ettepanku kohtuda Kaupþingi juhatuse esimehe Sigurður Einarssoniga, aga Einarssonil polnud huvi. Kui Kaupþing oli oma osaluse suurendanud 19,5 protsendini, lendas Shearer lõpuks Reykjavíkki vaatama, mis imeloomad need islandlased on. „Nad olid väga isesugused,“ rääkis ta alamkoja komisjonile. „Nende äritegemine käis väga kummaliselt. Kõik olid uskumatult noored. Kõik nad olid pärit ühest ja samast Reykjavíki kogukonnast. Ja nad ei jaganud vähimatki sellest, millega nad tegelesid.“
Ta uuris Kaupþingi aastaaruandeid ja avastas mõnegi jahmatava fakti: näiteks oli ainult üks selle gigantse rahvusvahelise panga nõukogu liige islandlane. Kõigil direktoritel olid nelja-aastased töölepingud ja pank oli neile andnud 19 miljonit naelsterlingit laenu, et nad võiksid osta Kaupþingi osakuid ja ühtlasi ka optsioone nendesamade osakute pangale tagasimüümiseks garanteeritud kasumiga. Panga kogu deklareeritud kasum põhines aga ülespuhutud hindadega ostetud vara ülehinnatud väärtusel. „Tegelik, õige pangandusega tegelemisest pärinev kasum jäi alla kümne protsendi,“ rääkis Shearer. Tervemõistuslikus maailmas oleks Briti finantsjärelevalve peatanud vana Briti äripanga nahkapaneku uute Islandi finantsistide poolt. Finantsjärelevalve aga ignoreeris Sheareri kirja. Aasta hiljem, 2005. aasta jaanuaris sai Shearer telefonikõne ülevõtmisi reguleerivast Briti asutusest. „Neid huvitas,“ ütleb Shearer, „miks on meie aktsia hind viimase paari päeva jooksul nii kiiresti tõusnud. Ma hakkasin naerma ja ütlesin: „Põhjus on see, et Kaupþingi juhatuse esimees mister Einarsson rääkis nagu idioot kaks päeva tagasi välja, et kavatseb omandada enamusosaluse Singer & Friedlanderis.““ Augustis 2005 sai Singer & Friedlanderist Kaupþing Singer & Friedlander ja Shea-rer lasi jalga, kartes, nagu ta ütles, et kohale jäädes võib tema reputatsioon kannatada. Nagu oligi arvata, läks läks Kaupþing Singer & Friedlander 2008. aasta oktoobris pankrotti.
Kõigele sellele vaatamata ja alamkoja survest hoolimata keeldus Tony Shearer iseloomustamast islandlasi labaste uulitsaspekulantidena. „Nad kõik olid kõrgelt haritud inimesed,“ ütles ta imetlusnoodiga hääles.
ISLAND JÄLJENDAS Ameerika eeskuju veel ühel moel: nimelt olid kõikvõimalikud inimesed, kellest ükski polnud islandlane, üritanud neile öelda, et neil on midagi valesti. Näiteks 2006. aasta alguses kirjutas Taani suurima panga Danske Banki analüütik Lars Christensen koos kolme kolleegiga ülevaate, milles väideti, et Islandi finantssüsteem kasvab hullumeelse tempoga ja on teel krahhi poole. „Kirjutasime tegelikult sellepärast, et meid pani muretsema meie klientide üleliia elav huvi Islandi vastu,“ jutustab ta. „Islandil olid kõik asjad äärmuslikud.“ Seejärel lendas Christensen Islandile ja esines oma seisukohti selgitava kõnega, mis aga võeti vastu vaenulikult. „Islandi pangad nägid selles rünnakut,“ räägib ta. „Meid ähvardati kohtuga. Mulle öeldi: „Teie olete taanlane ja taanlased on islandlaste peale kadedad, et Islandil nii hästi läheb.“ Tegelik põhjus on selles, mis juhtus 1944. aastal.“ Siis nimelt kuulutas Island ennast Taanist sõltumatuks. „Suhtumine polnud mitte „võib-olla on neil meestel õigus“, vaid hoopis: „Vale! See on vandenõu. Neil on kurjad tagamõtted.““ Taanlased on lihtsalt kadedad ja kõik!
Danske Banki analüüs ajas Londoni riskifondid ärevile ja sundis neid kaaluma Islandi väärtpaberite lühikeseks müümist. Asja täpsemalt uurides tuli välja, et tegemist on uskumatu käsi-peseb-kätt-võrgustikuga: pankurid ostavad üksteiselt varasid ülespuhutud hinnaga, võtavad kümneid miljardeid dollareid laene ja laenavad raha omakorda edasi oma väikese Islandi hõimu liikmetele, kes ostavad sellega kokku segase hunniku välismaiseid varasid. „Nagu uustulnukatega ikka juhtub, võtsid mitmesugused tegelased neid õnge ja müüsid neile rämpsvarasid – madala reitinguga lennukompaniisid, väiksemaid jaemüügiettevõtteid. Kõige kehvemates võimendusega väljaostudes (LBO) olid ikka nemad osalised.“
Islandlased, peaministrist alates ja väiksemate vendadega lõpetades, hakkasid aga ründama sõnumitoojat. „Need kallaletungid lehkavad häbitute diilerite järele, kes on otsustanud anda Islandi finantssüsteemile purustava surmahoobi,“ teatas keskpanga esimees Oddsson 2009. aasta märtsis. Kaupþingi esimees naelutas avalikult häbiposti neli riskikapitalifondi, kes tema sõnul tahtvat meelega Islandi finantsimet kahjustada. „Ma ei tea, kus islandlased seda võtavad,“ ütleb Paul Ruddock Lansdowne Partnersist, ühest süüdistuste alla langenud firmast. „Me kauplesime vaid üheainsa korra ühe Islandi aktsiaga ja see oli väga lühiajaline tehing. Pärast seda kui Kaupþing meid ebaõiglaselt avalikult süüdistas, kaebasime panga esimehe kohtusse, misjärel ta võttis süüdistused tagasi.“
Üks praeguse ülemaailmse finantskriisi varjatud põhjusi on asjaolu, et neil, kes tunnetasid kriisi saabumist, oli kasulikum võtta lühike positsioon, mitte hakata probleemist avalikult rääkima. Enamikku neist, kes saanuks Islandit – või ka Lehman Brothersit – finantskuritegudes süüdistada, olnuks nende endi raamatupidamise põhjal võimalik pidada samasugusteks sahkerdajateks. Aprillis 2006 hakkas Islandi vastu huvi tundma Chicago ülikooli majanduse emeriitprofessor Bob Aliber. Aliber sattus London Business Schoolis kuulama ettekannet Islandist, maast, millest ta midagi ei teadnud. Ta tundis märgid silmapilk ära.
Andmetesse süvenedes leidis ta, et Islandi puhul esineb finantshulluse tunnuseid, mis väärivad lausa ajalukku jäädvustamist ja mille koht oleks õpikus. Aliber nimetab Islandi finantskriisi täiuslikuks mulliks ja tal ongi käsil õpiku, 1978. aastal ilmunud Charles Kindlebergeri klassikalise „Manias, Panics, and Crashes“ uus, täiendatud versioon. Aliber toimetab selle uut väljaannet. 2006. aastal otsustas ta, et selles raamatus saab Lõunameremulli (1720) ja tulbimaania kõrval omaette alajaotuse ka Island – kuigi 2006. aastal polnud Islandi krahh veel tõeks saanud. Aliberi jaoks oli tegelik krahh pelk formaalsus.
Islandi majandusringkondades levis kumu, et väljapaistev professor Chicagost tunneb Islandi vastu erilist huvi. 2008. aasta mais kutsus Islandi ülikooli majandusteaduskond Aliberi esinema ettekandega. Professor seletas üliõpilastest, pankuritest ja ajakirjanikest koosnevale kuulajaskonnale, et Islandil, mille kodanikel puudub kaasasündinud anne tipptasemel finantstegevuseks, esinevad kõik hiiglasliku mulli tunnused, kuid ta ütles seda akadeemiliste majandusteadlaste erialases kõnepruugis. (Ettekande pealkiri oli „Monetary Turbulence and the Icelandic Economy“.) Järgnenud küsimustevoorus küsis keegi, millisena Aliber näeb tulevikku, ja kogemata hakkas teadlane kõnelema tavakeeles. Ühe kuulaja mäletamist mööda ütles Aliber: „Teile on jäänud üheksa kuud. Teie pangad on surnud. Teie pankurid on kas rumalad või ahned. Vean kihla, et just praegu on nad lennukitega teel kuhugi, kus nad püüavad oma varasid maha müüa.“
Auditooriumis viibinud Islandi pankurid püüdsid takistada ajalehti ettekandest kirjutamast. Mitu teadlast soovitas Aliberil saata oma murettekitav ettekanne Islandi keskpangale. See jäi aga ära. „Keskpangast öeldi, et neil pole aega kohtuda,“ räägib üks professoritest, kes üritas kohtumist korraldada, „sest nad koostavad parajasti finantsstabiilsuse aruannet.“ Aliber ise lahkus Islandilt tundega, et võib-olla ei lubatagi teda enam sellesse riiki tagasi, kuna ta seal nii suurt ärevust tekitas. „Mul on tunne, et minu sinnatoomise ainsaks põhjuseks oli vajadus, et keegi